EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
SEND ET ØNSKE UD
Her er virkelig ingen luft.
Hvad foregår der?
Er det en ubemandet station?
Ifølge planerne skulle der være en ilt-generator.
Men det er nu et vakuum. Her er ingen spor efter nogen.
Hvis den er ubemandet, bliver den mon så styret fra Jorden?
Intet tyder på kommunikation med Jorden.
Så vi må antage, at det er en autonom station?
Så bliver mikrodronerne også lukket automatisk ud.
Pokkers!
Hvad er der, 002?
Forbandede... Han er over det hele!
Som om jeg falder for det trick igen.
Pokkers!
Jeg kan ikke lade ham komme nær 009 og 004...
Hvad sker der?
Drivmidlet er fyldt på. Stationen ændrer kurs.
Kursændring bekræftet.
Om et kvarter
vil genindtrængningskapslerne med mikrodronerne
ankomme til nedkastningsstedet.
Om et kvarter?
Rolig.
Først må I sikre jer ilt.
Jeg finder ilt-generatoren.
Gå over til styrerummet, 004.
Forstået.
Hvad er dette?
Det er genindtrængningskapslerne.
Så mikrodronerne er inde i dem?
Ja, hvis de bliver nedkastet, vil menneskeheden...
-Vis mig vejen, 003. -Ja.
Er du sikker på, at det er her, 003?
Helt sikker. Derfra bør du kunne fjerne moduler
og kontrollere hele stationen.
Det er meget muligt, men... Hvad skal jeg helt nøjagtigt gøre?
Er der hverken kontrolpaneler eller skærme?
Så den var aldrig designet til manuel styring?
Der må findes en computer, der styrer denne station et sted.
Hvis jeg kan overtage den...
Men hvordan?
Tja...
Hvis den er forbundet som i planerne... Måske her omkring.
009 her. Jeg er ankommet til det angivne modul.
Bekræftet. Det er ilt-generatoren.
Ja.
Apparatet kører, men der kommer ingen ilt ud.
Der er ingen tid til grublerier, 009.
Kan du lukke ilt ud i hele rumskibet?
Der flyder vist ilt her.
Stop, 009!
Der er ren ilt deri.
004? Kan du se mig?
Ja, jeg har overtaget stationen.
Vent. Jeg sender noget luft til dig.
Hvad siger du så?
Forholdene er stadig værre end på toppen af Mount Everest,
men der er nok til os.
Ja, men hvordan fik du kontrollen, 004?
Hvor der er vilje, er der vej.
Forstået.
Du har koblet dig selv direkte på.
Dette er meget hurtigere og lettere end at rode med irriterende apparater.
Hvis du har fået kontrol over stationen, kan du så ikke ændre dens kurs?
Jeg er lige ved det. Bare giv mig lidt mere tid.
Men, 009, den ilt, det apparat genererer,
sendes til det centrale modul.
Hvad?
Mener du, at der måske er nogen om bord?
Jeg ved det ikke med sikkerhed,
men hvis der er et kontrolpanel der, må vi se efter.
Forstået. Jeg ser efter.
Modtaget. Jeg begynder at frakoble de unødvendige moduler.
Jeg frakobler solfanger nummer et og to.
De er frakoblet.
Så til panel tre og fire.
Modtaget.
Jeg frakobler nu panel nummer tre og fire.
Vi har sikret os luft, 002.
Godt. Vent. Jeg kommer straks.
Det er så let sagt...
Beregner du mine bevægelser og afskærer mig?
Vent!
Jeg lader dig ikke slippe væk!
Vil du indenfor, må du slå mig først!
Jeg har lukket for modul tres strømsystem.
Jeg lukker skottet.
Blev du overrasket, 004?
Du lader til at tro, at du har fået kontrol over stationen...
Men der er nu mig, der er trængt ind.
Kan du stadig kæmpe imod?
Men hvor længe mon?
Hvad er der galt, 004?
Den stemme tilhører vel 009?
Hvad?
Jaså. I cyborger kommunikerer altså via hjernebølger?
Hvem er du?
Steven Archimedes.
Nej, jeg må nok hellere kalde mig Professor.
Professor?
Lad mig invitere dig ind til mig, nu du er kommet så langt.
-Hvor er du? -Lige her.
Hvor mange år er det ikke siden, jeg talte direkte med et menneske?
Er du... Professor?
Hvor meget ilt har 002 tilbage?
Næsten intet.
Jeg løber snart tør for både ilt og brændstof.
På denne måde...
Din kammerat er godt nok dumdristig.
Mener du 002?
Han lader til at ville udnytte området med vragdele
til at ødelægge min terminal.
Det er dog det rene selvmord.
Med mine beregningsevner
er det barnemad at undgå de flyvende vragdele.
Nå, så det er så let?
Du er måske et matematikgeni, men du kan ikke holde styr på så mange!
Ja, ja... jeg var spændt på, hvad han ville finde på,
men går han bare efter uafgjort?
-Hvor skuffende. -Nej.
Han giver ikke op, før det er ovre.
Sådan er 002!
Din beregningshastighed og min fart.
Lad os se, hvilken der er hurtigst!
Klar, parat...
Nu!
Har jeg opbrugt al min ilt og brændstof?
Jeg overlader resten til dig... Joe.
Kan du kalde det en sejr?
Jeg har ikke mistet andet end én terminal.
Typisk mennesker.
Er du ikke selv født ind i den sammen menneskerace?
Jo, vi blev født som mennesker.
Men vi er ikke mennesker.
Siger du, at I er mere udviklede mennesker?
Tja...
Ærlig talt ved jeg det heller ikke.
Men fra historiens begyndelse har vi eksisteret side om side med mennesker.
Nej...
Selve begrebet historie er noget, vi har skænket menneskene.
Har I?
Ikke bare historie.
Viden, økonomi, religion, nation, ideologi.
Vi gav jer alt det og fremmede dermed jeres udvikling.
Men det lader til, at vi har forkælet jer lidt.
Menneskeheden er på vej i en retning, vi ingen intention havde om.
I må korrigeres.
Og derfor vil I udløse denne virus?
Denne plan er også for menneskenes skyld.
Gør vi intet, vil de snart gå under.
Det passer ikke!
Forstår du det ikke, 009?
Skyder du mig, slukker du bare menneskehedens håb.
Har du glemt det?
Hvem lukkede dig ind i dette rum?
De, der opdagede vores kræfter, har fra tidernes morgen reageret på to måder.
De enten tilbad os eller frygtede os.
Blandt de sidste var der også slyngler, der forsøgte at tilintetgøre os.
De drev spyd gennem vores hjerter, huggede hovederne af os
og skød sølvkugler mod os.
Ikke at det alt sammen giver mening, men vi er også levende væsner.
I kan dræbe os, hvis I vil.
Derfor er vi nødt til at beskytte os selv, som vi gør nu.
Så selv De Velsignede kan føle frygt?
Det kan vi altså udnytte.
004... hvordan undslap du mit greb?
Går du i panik nu?
Jeg ved ikke, hvor mange hundred år du har levet,
men jeg er vist bedre til at styre mine følelser.
Har du tabt mælet?
Jeg ramte vist et ømt punkt.
Jeg har ingen følelser.
Dermed føler jeg heller ingen frygt.
Professor, af alle de Velsignede, jeg har mødt indtil nu,
er du den mest følelsesladede.
Hans hjernebølger bliver usikre. Bliv ved.
Ryst ham mere, 009!
Du kom herop for at distancere dig fra alt det, der kan såre dig...
Du flygtede til dette trygge bur.
Du er bange for menneskene, Professor.
Nej...
Nu!
Gør det, 009!
Stationen er tilbage til normal.
Jeg begynder at frakoble det sidste.
Modtaget.
Hvad så nu, Professor?
Jeg kan stadig redde dit liv.
Jeg frygter intet, end ikke døden.
-Skynd dig til luftslusen, 009! -Ja.
002 beregnede sin kurs, da han kolliderede med vragdelene,
for at kunne komme tilbage til stationen.
Man kan ikke se det på ham, men han er virkelig udspekuleret.
Hvad er 002's tilstand?
For at skære ned på sit iltforbrug er han gået i søvntilstand.
Så snart han får noget luft, bør han vågne.
Jet!
Kys mig nu ikke for at vække mig, Joe.
Alt er frakoblet.
Jeg har også stoppet nedkastningen af kapslerne med mikrodroner.
Nu skal vi bare starte hovedmotoren
og komme væk, ikke sandt?
Kom også hurtigt herover, 004.
Vent lidt.
Nogen prøver at overtage kontrollen med stationen.
-Hvad? -Er Professor stadig i live?
Kræfterne ligner hans, men det er en anden Velsignet.
Jeg mærker ingen vaklen i hans følelser.
En ny Velsignet? Hvor er han?
Jeg kan ikke opfange noget sådant væsen på stationen.
Siger du, at det kommer fra Jorden?
Pokkers! Er vi tilbage, hvor vi begyndte, efter alt det?
Nej, vi er klar.
Hvis vi starter motoren, før han får kontrollen, og opnår flugthastighed...
Ja, så vinder vi!
Jeg indtaster den endelige kurs.
Når jeg er færdig, kommer jeg over til jer.
Forstået. Du må hellere skynde dig, 004!
Ja, gider I to at tjekke vores kapsel hjem?
Det sidste, vi har brug for, er at brænde op.
-Alt ser fint ud. -Godt.
Det er en lettelse at høre.
Hvad i...
004! Hvad sker der?
Jeg kan under ingen omstændigheder gå herfra nu.
Hvad siger du?
Så snart jeg bryder forbindelsen,
vil han helt sikkert overtage kontrollen med stationen.
I så fald handler det ikke kun om, at vi ikke kan få den væk fra Jorden.
Det genstarter også nedkastningen af mikrodronerne.
Desuden...
Jeg har allerede besluttet at styre denne station til enden.
Vent... Jeg kommer og redder dig!
Kom ikke!
Tiden er løbet ud.
Men så vil du...
Vi ses.
Stop, 004! Der må være en anden udvej!
Det er der ikke.
Heinrich!
Tekster: Trine Nørgaard